Jag föddes sommaren 1977 i Los Angeles i Kalifornien.
Min pappa John Kinney fick beskedet två dagar senare-
-när telegrammet nådde honom på Mykonos i Grekland där han regisserade en film.
Det regnade och telegrammet var dyngsurt.
Och skrivet på grekiska.
Filmaren översatte.
"Grattis! Hon väger 3 060 gram och hon heter Alice."
Så många champagneflaskor öppnades den kvällen att det lät som fyrverkerier.
HOME AGAIN-KÄRLEKEN FLYTTAR IN
Pappa gjorde personliga filmer som fångade hans generations anda.
Han fann sanningen i sängkammaren, våndan i kärleken och humorn i allt.
I hans dödsruna i New York Times kallades han "en komediernas poet".
Det epitetet skulle han ha älskat mer än alla andra.
Pappas arbete skänkte honom stor glädje, respekt och framgång.
Tack vare det kunde han köpa den här bilen och det här huset-
-där jag bodde varannan helg under uppväxten.
Pappas privatliv var inte lika lyckat.
Han gifte sig med ett flertal kvinnor-
-och hade ihop det med ännu fler.
Han var den första att medge att uppbrotten berodde på honom.
Så var det utan tvekan med hans sista fru, min vackra mamma Lillian.
Mamma var 22 år när hon träffade pappa.
Hon var alltså 26 år yngre än honom.
Det stormade rejält i deras relation.
Den typ av kärlek som aldrig varar.
Mina föräldrar skiljde sig när jag nyss fyllt fyra år.
Tråkigt nog för mamma så inspirerade det pappa till riktiga succéer.
Men enligt honom hade han mig att tacka för det.
Pappa var inte särskilt sentimental av sig, men han älskade min födelsedag.
Han sa samma sak varje år: "Det här är din dag, ditt år."
"Var beredd, Alice. Framtiden är din."
-Är du därinne, mamma? -Ja, vänta lite.
Tänk på vattenbristen, mamma!
Just det.
-Öppna, mamma! -Öppna dörren!
Jag kommer!
Grattis på födelsedagen!
Men hörni! Kom hit!
Mår du bra, mamma?
Ja, jag mår jättebra!
Jag fyller år och jag älskar er så mycket.
-Vem vill ha pannkakor? -Jag!
Första dagen i nya skolan, tjejer. Känns det nervöst eller spännande?
-Spännande, helt klart. -Nervöst, väldigt.
-Kan barn få hjärtinfarkt? -Kära nån, älskling. Nej.
Men jag förstår att det är tufft. Vill du lyssna på din favoritlåt?
Vi kan gå igenom schemat och prata om det du är orolig för.
Inga mer dumma övningar. Kan jag inte få antidepressiva som alla andra?
För miljonte gången, du är ju inte deprimerad.
Snälla, mamma. Jag känner mig helt slut, hopplös och orolig.
Jag tycker inte att nåt är roligt längre.
Musik, tack!
Jag är inte ensam. Mer än 20 miljoner amerikaner är deprimerade.
-Och jag är ju amerikan... -Var har du snappat upp det?
Zoloftreklamen, såklart.
Du överreagerar en aning, Iz. Gå bara rakt in...
-Ånej! -Vad har du glömt?
-Mitt sommarbokshäfte. -Herregud.
Det gör inget. Jag släpper av er på skolan, så hämtar jag det sen.
-Försök att ta lite mer ansvar... -Jag jobbar på det.
Mejla det till mig, så skriver jag ut det i biblioteket.
-Där hör du. -Om jag har tid och får göra det.
Nu är vi framme!
Det här kommer att bli suveränt!
Vad mycket finare det är här än i New York. De har träd, solen skiner...
Kolla in väggmålningen.
-Ska jag följa med er in? -Nej!
Det var enhälligt.
Efter skolan firar vi med glass och i natt ska ni sova hos mormor.
-Hälsa att jag lägger mig klockan 21 nu. -20.45 tror jag att det är.
-Men det ska jag säga. -Jag älskar dig.
Älskar dig, vännen.
-Ha det så bra! -Ja, då.
Välkommen!
Isabel?
Det här fixar du. Du har snygga kläder, du är rolig och smart.
-Du är den häftiga stadsungen. -Mamma...
Det kommer att gå bra, det lovar jag.
Säkert, men just nu vill jag bara hem.
-Du är hemma innan du vet ordet av. -Till New York, menade jag.
-Grattis, mamma. -Tack, gumman.
Ha det så roligt!
Hollywood Boulevard är känt för Walk of Fame...
-Ni är sena med hyran. -Jag vet, men ge oss fem timmar till.
Låt oss ha kvar grejerna här, så ordnar vi fram pengarna.
Jag jobbar inte med välgörenhet, ni måste ut.
Lyssna nu, Rajeesh. Vi betalade för två veckor, men det blev en tredje.
-Du kan väl vänta till i kväll, bara? -Ut. Nu.
-Bort! -Nu är du väldigt svår, tycker jag.
Möjligen irrationell, till och med. Vad gör du?
-Jag ringer till polisen. -Men...
-Nå? -Jag måste byta om, vi är sena.
-Hur gick det? -Han är galen. Indier gillar inte mig.
-Har du packat, Teddy? -Du hade väl en plan?
-Här har vi planen. -Lägg av, George. Fokusera på mötet.
Ska vi dra några repliker, Teddy? Det kan nog vara bra.
-Jag är Sam och du Jane. -Jag är ju Sam i filmen.
-Okej, då är jag Jane. -Bara vi står på oss.
Jag har hört skräckhistorier om bra manus som blivit fördärvade av såna där typer.
-De ska ju hjälpa oss att göra filmen. -Det har hänt.
De ska inte få övertala oss att frångå det svartvita.
Eller hur?
Jag är med, den där blicken behövs inte. Det här kommer att gå kanon.
-Är ni beredda att köra? -Var ska vi sova?
Ser jag orolig ut?
Alice Kinney är ägare och inredare på Alice Kinney Design.
Alice är...
...en deprimerad, nyseparerad nolla.
-Hallå? -Där har vi ju Kalifornientjejen!
-Hur har du det på födelsedagen? -Bra, än så länge. Första skoldagen.
Du ringde väl till dem?
Det behöver du inte påminna mig om.
Okej. Har du gjort det eller inte?
Jag hör av mig innan dagens slut.
Jag ringde för att gratulera dig på 40-årsdagen.
-Det är väl inte så farligt som du trodde? -Det känns jättebra.
Jag håller på att förbereda mig inför intervjun i morgon.
Just det. Lycka till på den.
Tack. Du, Austen, har du hört nåt mer om flytten hit?
Flickorna frågar varenda dag om pappa får nåt hus snart.
-Jag vet inte vad jag ska svara längre. -Jag frågar också hela tiden.
Det verkar som om de kanske har hittat nån som kan sköta det.
När det är klart borde allt lösa sig.
-De väntar på dig, Austen. -Jag kommer snart.
-Alice? -Ja.
Bli inte arg nu, men...
Jag saknar dig.
Killar! Ni gjorde det!
Du sa ju att vi skulle satsa. Los Angeles eller inget alls.
Ledsen för tidspressen, det är så mycket nu med de judiska högtiderna.
-Inga problem. -Härligt att höra.
Harry Dorsey, Teddy Dorsey och George Appleton.
Regissör, författare och skådespelare i Mad Youth, den bästa kortfilmen...
Nej, den bästa filmen jag såg på South By Southwest.
-Paul har inte pratat om nåt annat. Jason. -Trevligt att träffas. Jason här med.
Två Jason. Galet, va? Slå er ner.
Vi har en del bra förslag på hur er kortfilm kan bli en långfilm.
Jag älskar den verkligen, jag såg om den på löpbandet i morse. Så speciell.
Det här kommer att bli ditt genombrott, Teddy. Du borde gå på auditions redan nu.
Ditt manus är verkligen mitt i prick, George. Jag älskar Joan.
-Alla har väl haft en Joan i sitt liv? -Tack. Fast det är Jane...
-Skulle du vara intresserad av serier? -Jo, visst.
Men vad blir nästa steg för vår film?
Först behöver vi en producent och vi har redan en intressent.
Jag kan tänkas ha visat filmen för Justin Miller, och han föll pladask.
-Justin Miller? -Han som har gjort alla skräckfilmer?
Han vill göra nåt mer mänskligt nu. Han är smart och väldigt framgångsrik.
En stor producent som gillar er film, det är bra.
Absolut, men vet han att manuset inte är klart?
Det är bra, för han vill utveckla det med er.
Han ser ut att vilja döda mig.
Nej då!
Det enda är att de är tveksamma till att den ska vara i svartvitt.
Ingen fara, vi kan...
-Vi kanske kan övertala honom. -Okej, hörni...
Gillar ni honom inte så tar vi nån annan, men var öppna för Justins förslag.
-Okej? -Ja, vi är öppna.
-Varsågod. -Tack så mycket.
Du är ju hans bror.
Är det Teddy Dorsey från Mad Youth?
-Jag vill bara få vara en vanlig människa. -Jag gillar dig så mycket.
Kan vi prata om det svartvita i bara en halv minut?
-Så att jag kan släppa det sen. -Tagga ner, George.
Jag vill utbringa en skål för oss och vår fantastiska resa.
-Hej, hur är läget? -Vilken fin skål...
-Mycket rörande. -Jag älskar L.A.
-Oj, förlåt! -Ingen fara.
-Tycker ni om det? -Ja, det är ditt bästa visitkort hittills.
Var ärliga. Är jag bara en sån som ser försörjningspotential i alla sina hobbyer?
-Nej! -Du är ju bra på så mycket.
Jag var hemsk som kläddesigner, och ännu sämre som fotograf.
-Det där har du alltid varit bra på. -Ja, det har jag sagt i 13 år.
Vi får se, jag ska träffa min första kund i morgon.
-Fantastiskt! Vem då? -Känner ni till Zoey Bell?
-Nej. -Hon är lite av ett societetslejon.
Jag googlade henne i åtta timmar i går.
-Det är ju suveränt. -Jag är så nervös.
Bli inte arg nu, men det går en gullig kille på min yoga...
-Nej. -Vänta.
Han är nyskild och vill träffa nån.
-Jag är inte redo. -Det är du visst!
-Det har bara gått fem månader. -Då gifter en del om sig!
Jag har så mycket på gång med flytten, Isabel, tjejernas skola...
Nu ska jag starta ett företag! Jag måste få landa lite...
Hörni, jag fyller ju år! Nu ska vi ha kul.
-Varifrån kommer du? -New York.
Är det sant? Jag är också från New York.
-Hejsan. -Var nånstans i New York?
-Upper East Side. Du, då? -Inget så coolt...
-Ursäkta? -Ja, kan jag hjälpa dig?
-Två glas rosé, tack. -Javisst.
-Hej. -Hur har du det?
-Jag?! -Ja.
Jag har det jättebra. Tack för att du frågade.
Jag vill bjuda på ett glas, men bartendern tror nog att jag vill ta med henne hem.
-Okej... Men det vill du inte? -Nej.
-Varför inte? -Då måste jag ju sluta prata med dig.
Förlåt, men chefen bad mig be dig om leg.
Okej, då ska du få se det.
Så... Ser det bra ut?
Ta det som en komplimang.
Jag heter Harry och jag är gammal nog att dricka alkohol.
Jag heter Alice, och det är jag med.
Såklart.
Baren stänger. Nån som vill dansa?
-Ja! -Ja, det låter bra.
-Känns det bra? -Ja, jag blir bara nervös av alkohol.
Och av att kyssa en främling. Men det är lugnt.
-Mår du bra? -Ja, det är bra.
Är det inte väldigt varmt här?
-Vänta lite, bara. -Vill du ha vatten eller en kall handduk?
Var omhändertagande du är, Alice, du borde bli mamma.
Okej, jag måste nog...
Jajamän.
-Hej! Du är vaken. -Ja.
-Hur mår du? -Bättre.
Vad bra.
Förlåt för att du fick se mig i det skicket, Alice.
Inget lysande första intryck.
Jag kräktes hela tiden när jag var i din ålder.
Inte hela tiden, men alltså... Jag förstår.
Okej, men min genansnivå är fortfarande i topp.
Förlåt... Jag hade väl kläder på mig när jag kom hit?
Ja, men jag vet inte hur eller när... Men här är de.
George och Teddy lämnade mig väl här? De trodde nog att vi...
Nej då, de är i vardagsrummet. De däckade nog de med.
-Vi körde hårt i går allihop. -Ja.
-Har du tvättat den här? -Ja, jag skulle ändå köra en maskin.
Jag har varit vaken sen 05.30.
-Tack. -Ingen orsak.
-Okej, men då ska jag dra nu. -Bra.
Men du behöver inte ha dåligt samvete för det här.
Jag går aldrig någonsin ut, så jag behövde det här.
Det var riktigt roligt, och du fick mig att inte göra nåt jag ångrar.
Jag släpper alltid loss på min födelsedag, det är som min egen nyårsafton.
Sen återgår jag till det normala igen.
Bra att jag kunde lätta lite på trycket.
-Nu ska jag ställa mig upp. -Ja, just det. Såklart.
Hämta den snabbt nu, Rosie. Nu kommer vi för sent redan första veckan.
-Jag har ju sagt förlåt. -Hämta väskan nu, Rosie lilla.
Okej, mormor.
Jahaja...
-Hämta bara väskan... -Hej! Vad gör ni här?
-Skulle inte mormor köra er till skolan? -Vad konstig du är.
Det är jag inte alls!
-Herregud! -Alice!
Va?
Han hjälper till att laga den där grejen som är trasig i mitt rum...
-Kan du göra en bagel till Rosie, Iz? -Visst, kom.
Mamma!
-Du kunde väl ha ringt först? -Hur ofta har du sällskap klockan 07?
Då går vi nu. Tack så mycket för allt, mrs...
-Herregud. -Ni ser så bekant ut. Har vi träffats?
-Det vore inte klokt. -Jag känner verkligen igen er.
Hon var gift med John Kinney och var med i alla hans filmer.
-Vem har vi här? -Herregud!
Vänta nu! Är du Lillian Stuart? Det är ju helt otroligt.
-Jag tror att det här är John Kinneys hus. -Hur vet du det?
Jag råkade gå in i rummet med din pappas saker. Förlåt, jag gick vilse.
-Jag älskar verkligen din pappas filmer. -Är du John Kinneys dotter?
-Ja, och vem är ni? -Kan jag gå nu?
-Inte än. -Okej.
Det här var väldigt trevligt, men nu måste jag iväg på ett möte.
Vi gör också film, precis som er make.
Det gör alla här i L.A.
Tänk att ni står här, det känns helt overkligt.
-Ni är en fantastisk skådespelerska. -Jag hade några små roller, bara.
Ni var grymt läcker i den där gula bikinin.
Lägg av!
-Hörde du vad han sa, Alice? -Ja.
John satte sig vid bordet bredvid mitt på Ma Maison-
-och tio minuter senare kom han och erbjöd mig huvudrollen i Lola.
Han gillade hur jag hade bett om paj.
Jag måste iväg. Vill ni följa med mig ut?
Jag ska göra frukost till dem. Kan du skjutsa tjejerna till skolan?
-Vi har så roligt! -Är det okej om vi hänger här lite?
Ja, absolut. Det går bra för mig.
Var det den första filmen du gjorde?
Visst är det häftigt?
-Alice... Har du tid ett ögonblick? -Visst.
-Vi kanske kan byta nummer, eller nåt? -Jag är jättesen, Harry.
Jag är inte alls sån som jag var i går kväll.
Tack för vänligheten, men hur gammal är du? 30?
29? 28?
-Nåt i den stilen. -Herregud.
-Hoppa in i bilen nu, tjejer! -Okej, okej!
-Vad hysterisk hon är. -Det är jag inte alls.
-Lycka till med allt, vi kanske ses igen. -Det hoppas jag.
Kom nu, tjejer.
-Hade ni övernattning? -Hur träffades ni?
-Är du kompis med deras mamma? -Hur gammal tror du att jag är?
Mamma-ålder.
Vad mycket jobb du har lagt ner på det här, Alice.
-Ja... -Det är väldigt mycket blått.
Jag googlade ditt hus och tänkte att Hampton-stilen skulle passa bra.
-Ja... Slå dig ner. -Visst.
Jag är rädd att jag har vilselett dig.
Sanningen är att jag inte har så här mycket jobb åt dig. Inte nu, i alla fall.
Då kanske jag missförstod dig. Du sa att du var missnöjd med mycket...
Ja, det gjorde jag, och det är jag verkligen.
Saken är den att jag anlitade en annan inredare-
-och vi hade så olika smak och jag tyckte hemskt illa om henne.
Så hon fick sluta.
Nu vill jag bara ha nån som kan samordna allt åt mig.
Såna saker... Men när vi är klara med det kanske du skulle kunna göra-
-nåt av det hon inte hann med. Låter det okej?
Ja, absolut. Jag är med på vad som helst.
-Jag vill att du börjar med ett av rummen. -Suveränt. Vilket då?
-Min dotter Gwenyths lekrum. -Okej.
-Kan du visa mig rummet? -Inte just nu, jag måste ta det här.
-Jag ber om ursäkt. Du kan väl mejla mig? -Mötet är alltså klart...
-Så organiserar vi allt. -Ska jag följa...
Marta, kan du visa G:s rum för Alice?
Marta!-Ta av dig skorna innan du går in, är du snäll.
Vi har det som regel.-Jag hör dig, Rob. Du behöver inte skrika.
Fick du lära dig om solsystemet? Kan du säga nån planet?
Merkurius, Venus, jorden, Mars-
-Jupiter, Saturnus, Uranus, Neptunus.
Pluto räknas inte som en riktig planet.
Här får ni... Oj, förlåt!
Va?!
Lyssna på mig. De behöver nånstans att sova och du har ju ett gästhus-
-så jag tänkte att de kanske kan bo här.
Jag vet inte ens vad två av dem heter!
Att ha tre snygga killar hemma är väl inte så farligt?
-De kanske kan hjälpa dig lite. -Med vad då?
-Har de bett dig fråga mig? -Nej.
-Svara ärligt. -Det var helt och hållet min idé.
Jag tror att de har en chans. Deras film är opolerad och jättebra.
-Har du sett deras film? -Ja.
De är luspanka.
Om de inte får bo här måste de flytta hem till New York eller vad det var-
-och missar chansen att få en karriär här.
De behöver din hjälp, Alice.
De känner ingen här och jag gillar dem.
Din pappa skulle ha gillat dem.
Stötta konsten, Alice. Det är bra för själen.
Varför romantiserar du pappa plötsligt?
Han gjorde en annan kvinna gravid medan ni var gifta.
-Varför har du hakat upp dig på det? -Varför har inte du det?
Jag är vuxen och han är borta nu, så jag vann.
-Hade de nån plan innan de träffade mig? -Det kanske var ödet.
Sen kanske du får berätta att de bodde här medan de skrev...vad den nu heter.
-Bara nån månad. -Månad?!
Eller en vecka, då. Funkar det inte så får de flytta.
Försök att se det som nåt som kan bli ganska spännande.
Tänk om det inte känns bra för barnen, du vet hur Isabel har det.
Det här kan bli för mycket för henne.
Snyggt!
Bättre än så blir det inte.
Okej, nu kör vi.
Det är otroligt snällt av dig. Tack så mycket.
Vilken hjälte du är.
-Kan jag hjälpa till med nåt? -Nej, det är lugnt.
Det där är en bäddsoffa, varmvattnet behöver nån minut-
-och handdukar finns i garderoben.
-Perfekt. Tack. -Oj...
Den där spolar jag ner i toaletten.
Hörni, jag hoppas att ni inte blev vilseledda av gårdagen.
Det här är inget ställe där det brukar vara efterfest.
Vi har handlingslistan på kylen, gör läxorna efter skolan och äter klockan 18.
Det är inte det häftigaste för ett gäng hungrande filmare-
-men vi kan väl göra vårt bästa för att inte sabba för varandra?
Väl talat.
Kan vi prata lite där ute?
Alice, jag tycker att vi ska försöka börja om.
Vi visste ju inte att vi skulle bo ihop.
-Det gör vi inte. -Att jag skulle bo här, alltså.
Jag har uppenbarligen inte vänt upp och ner på hela din värld-
-så vi kanske ska låtsas som att inget hände och börja om på nytt.
-Som vänner. -Jag håller med. Bra att du tog upp det.
Vad bra. Det var för att vi ska bo här, och för barnens skull.
-Det är lugnt. Vi är vänner, Harry. -Som är attraherade av varandra.
Kanske bara jag. Inte du. Fel av mig.
-Han säger att de ska vara vänner. -Hur vet du det?
-Jag känner Harry. -Varar det?
Det beror på hur länge vi stannar.
-Är det här verkligen okej med henne? -Ja, det är nog hellugnt.
Och vilket ställe! Galet rent och 600 gånger bättre än ett hotell.
Vi stannar tills vi träffat Justin Miller.
Herregud, du måste känna på lakanen.
Wow, vilka sköna lakan! Vad är de gjorda av?
-Jäklar alltså! -Det här blir toppen!
Den där filmen tyckte han sämst om. Han försökte köpa tillbaka den.
Förlåt för att jag bara gick in här.
Jag vaknar tidigt och såg att det var öppet.
-Ingen fara. -Jag har längtat tillbaka hit.
Är det du sa verkligen sant? Jag tycker att det är en av hans bästa filmer.
Jag håller med. Jag ska visa dig nåt häftigt. Sätt dig.
Okej... Här har vi originalmanuset, med alla hans anteckningar.
-Det är inte sant. -Jo.
-Jag tycker om att se hans handstil. -Jag har gåshud nu.
Varför ligger allt här? Borde det inte vara på filmakademin?
Jo, men jag har precis flyttat tillbaka och har svårt att slitas från dem.
Varför flyttade du tillbaka? Om jag får fråga.
Det är en helt normal fråga, som jag ju borde kunna svara på.
Jag och min man har separerat, han är i musikbranschen.
Det var väldigt mycket festande, vilket i och för sig var jätteroligt-
-men sen blev vi äldre, vi var inte barn längre utan fick egna barn-
-men han fortsatte att komma hem klockan 02 och lukta tequila.
Jag försökte få det att funka, det gjorde jag verkligen.
Man fattar ett livsavgörande beslut när man är 25 år-
-och 15 år senare undrar man om det verkligen var rätt för resten av livet.
Det är svårt att veta.
Jag vet inte. Är du med?
Tråkigt att äktenskapet inte höll, men du verkar klara dig väldigt bra.
Va?! Min nya klient vill att jag kommer, men jag har sagt att jag inte kan.
Isabel spelar gitarr på torsdagar.
Hon vill att jag köper färskpressad juice på vägen. Det var väl märkligt?
Ja, det kan man kalla märkligt.
Jag kan följa med Isabel, om du vill.
Jag har ingen bil, men hjälper gärna till.
Menar du det? Tack.
Pappas gamla bil står i garaget. Kan du köra med växelspak?
-Tycker du om din nya skola? -Nej, det gör jag inte.
-Nähä. -Men i dag var det okej.
Jag vill bli författare och min lärare miss Avery berättade om en manustävling.
Lärarna ska välja ut fem pjäser som sen sätts upp i höst.
Miss Avery tycker att jag ska vara med, men jag vet inte.
Det låter jättehäftigt, det tycker jag att du ska göra.
Jag skulle gärna göra det, men man måste själv vara med i pjäsen.
Det vill inte min kropp ställa upp på.
Du lär ångra dig annars. Vilken möjlighet!
Ja, men jag blir lätt nervös av mig.
Ibland.
Det går upp och ner och jag vet inte vad det beror på-
-men det kan röra sig om kemisk obalans mellan nervcellerna i hjärnan.
Enligt webbdoktorn.
Förlåt, jag måste svara. Vi får återkomma till det här sen.
-Hallå? -Jason Green från WCA. Hur står det till?
Hej, allt är fint med mig. Vad händer?
Jag har goda nyheter! Jag berättade ju om en thriller senast.
Manuset ska omarbetas och de älskade dina texter som jag skickade till dem.
-Ska jag planera in ett möte? -Vad smickrad jag blir!
-Sa de att de älskade dem? -Nej, men det märktes.
-Är det den andra Jason? -Ja, jag kom precis.
Jag ska snacka med killarna, så kan jag väl återkomma sen?
Det vore väl inte så dumt att dra in lite egna pengar, George?
-Vi måste dra, men vi ordnar ett möte. -Låt mig tänka på saken. Hallå? Jason?
Den andra Jason?
-Det lät ju häftigt. -Ja, visst gör det.
-Jag kanske inte är redo att stå ensam. -Annars ångrar du dig. Vilken möjlighet!
Snyggt.
Vi ska alltså göra om hela lekrummet.
Du vill ha en lite mognare stil med ljusa färger, men mindre rosa.
Gärna ett tält och några saccosäckar.
Hej, tjejer. Ursäkta att jag stör.
Hej, Dexter. Sötnos...
Kan jag få prata med dig, Alice?
Jag är en kvart sen till en tillställning och barnflickan kommer först om en timme.
Kan du tänka dig att stanna tills hon kommer?
-Klockan är redan över fem... -Jag vet, jag betalar så klart.
-Du behöver inte betala... -Vad gullig du är. Tack så mycket.
-Men... -Alice passar dig tills Idalia kommer.
Tappa upp ett bad åt henne och släpp ut Dexter innan du går. Tack!
Okej...
-Hallå? -Det bor tre främlingar i huset.
Förlåt, det borde jag ha sagt.
-Hyr du ut på Airbnb? -Nej, naturligtvis inte.
-Hur har du hittat dem, då? -På... Det spelar ingen roll.
De ska bo i gästhuset några dagar, det var mammas idé.
Isabel sa att en av dem skjutsade henne till gitarrlektionen.
Jag vill inte att dina inneboende umgås med tjejerna.
-Det är jobbigt bara att inte vara där. -Varför kommer du inte hit, då?
Jag längtar verkligen efter dem, men det går inte just nu.
Jag försöker signa en ny kille och han spelar i Miami i helgen.
-Han spås bli vår nästa Sam Smith. -Jaså?
Jag kommer snart, det lovar jag.
-Skaka inte på huvudet. -Det gör jag inte.
Jag måste lägga på, Austen. Du får komma när du kommer. Vi ses.
-Hej, där är du ju. -Hej, mamma.
Hej! Nu är jag hemma och jag är vrålhungrig.
-Vad gott det luktar! -Jag lagar lite mat. Hoppas det går bra.
Ja, det är lugnt.
Det är ju helt suveränt.
-Hola. -Hej.
Isabel, nån ser ut att behöva en margarita.
Tack. Glöm det där nu.
-Maten är klar, hörni. -Ska vi ta ut tallrikarna?
-Vad finns där ute? -Det får du se.
-Kom. -Vart ska vi?
Det säger jag inte.
-Du känns så bekant. -Jag har nyss flyttat hit.
Varifrån?
-Hej. -Hej.
-Ska jag hjälpa till? -Visst.
-Tack för i kväll, Harry. -Det är jag som ska tacka dig.
Nej, jag menar det. Barnen har knappt sett pappas filmer, så det var fint.
Vilka bra ungar de är, förresten. Bra jobbat.
Tack. De har fäst sig vid er. De uppskattar nog den manliga energin.
Det är mycket rosa här.
Du verkar verkligen ha lyckats som ensamstående.
Jag förmodar att det inte är så enkelt som det ser ut.
Du har inställningen att du fixar det och det är imponerande.
Och jag tycker att det var modigt av dig att våga börja om.
Jag känner inte ditt ex, men...
...han måste vara vansinnig som släppte taget om dig.
Var ska det här stå?
Det ska stå...där borta.
Det här skåpet är trasigt.
Nu måste du sluta rodna. Du är så söt att jag inte kan hantera det.
Skruvmejsel?
Tack. Du anar inte hur länge det har varit trasigt.
Finns det nåt annat jag kan hjälpa till med?
Har du nåt från Ikea som jag kan montera?
-Vi sa väl att vi skulle låta bli? -Jag vet.
Men jag har ju lagat skåpet.
-Du vet väl att jag är 40 år? -Ja, det vet jag. Nåt åt det hållet.
Bra. Jag vet inte om du varit ihop med nån i min ålder som har...
...två barn.
-De kommer på morgonen, så du kan inte... -Det gör inget.
Ibland kommer de mitt i natten, så då kan du inte heller vara där.
Ingen fara.
Och dessutom...
-Alice... -Ja?
-Du gör mig nervös. -Det märks inte.
Jag vill inte bråka med dig.
Tack för att ni kunde komma en lördag, killar.
Jag ska till Shanghai i morgon.
-Önskas nåt annat? -Nej, Maya, det ser toppen ut.
-Tack. -Smaklig måltid.
Jag vet att jag förväntas göra skräckfilm.
Det är det enda folk ger mig.
Så när WCA skickade er kortfilm och ingen dog i den eller blev zombie-
-så tyckte jag att den var fantastisk.
Tack, roligt att höra.
Men om jag ska prova nåt nytt så är det tre sorters filmer som intresserar mig.
-Kvinnocentrerade komedier. -George är bra på att skriva kvinnoroller.
-Inte kvinnocentrerade komedier, men... -Jag håller med, glöm dem.
Vad säger ni i stället om en kärlekshistoria med upphittat material?
-Det har inte gjorts tidigare. -Skulle nån hitta filmer på Sam och Jane?
-Varför skulle de ha...? -Filmat sig själva? Ingen aning.
Det sista jag funderar på är en riktig prisvinnare.
En riktigt bra film, helt enkelt.
-Såna som gjordes förr. -Vi gör gärna en bra film.
-Säkert? -Ja.
Härligt. Då så, då säger vi det. Vi ska göra en riktigt bra film.
-Hur går det med manuset? -Halvvägs. Jag tycker att det går bra.
Härligt. Jag tittade på kortfilmen i går igen och gjorde en del anteckningar.
-Förlåt, jag måste ta det här. -Ingen fara.
Ja, jag såg mejlet.
-Vad gör du? -Tyst, jag måste kolla.
"Pröva med södern, som i American Sniper." Den utspelar sig ju i Brooklyn!
-Det står det väl inte? -Jo!
-Han kommer snart! -"Lägg till dansscen. Channing?"
-Det står så! -George!
Det står så!
Jag ber om ursäkt. Några små idéer, bara...
Är allt bra?
-Han sa en del bra saker. -Som vad då?
Som att han vill hjälpa oss att göra vår film.
-Som en parodi på en producent. -Han sa en del knäppa grejer.
-Vad är det med er? Han tror ju på oss. -Det får mig att tycka sämre om oss.
Vi fortsätter, det här var ju bara första mötet.
Titta på mig, George.
Vi står på samma sida.
Vi kan fortsätta, men den ska inte utspela sig i södern.
-Det håller jag med om. -Vad gör du?
-Jag har aldrig badat i Stilla havet. -Ska du bara...?
Jag hoppar i!
Det kan ta en evighet, men jag tänker fortsätta skriva som vi vill ha det.
Jag har tackat ja till ett annat jobb också.
-Jag gör det på fritiden. -Allvarligt?
Ja, det kom nåt från WCA.
Vad handlar det om?
-Säg inget till Harry. -Nej, men vad är det?
-Då tar han över det. -Vad är det, då?
Omarbetning av en thriller. Det är bra betalt och skönt att ha en plan B.
Tänk om det inte funkar för oss tre.
Harry ser framför sig hur vi står finklädda i Cannes.
Jag är sugen på att dra in pengar.
Jag lämnar gärna landet innan du berättar det för honom.
Nån gång måste du sluta att vara så mycket lillebror.
-Du har svårare för honom än jag. -Gillar du att han ligger med Alice?
Ska jag hamna i kläm bara för att jag inte trånar efter Alice?
Ge dig nu, jag vill bara höja ett varningens finger.
Om han ändrar sig, eller om hon tröttnar på honom...
Vi måste leta efter en ny bostad, som jag dessutom kan betala för nu.
Jag vill inte flytta från Alice, jag trivs med hennes familj.
-Nån gång måste vi flytta därifrån. -Ja, men inte i dag.
Attica! Attica!
Attica!
Skönt att ni känner så, men jag vet inte.
-Dialogen måste nog... -Ja, men du skrev den ju.
Andas ut.
Jättebra.
Vänta lite nu, vi borde nog inte störa.
Visst...
Okej.
-Namaste. Teddy. -Hejsan.
Nej, jag skojar bara.
Nej, det gör jag.
Berätta om de andra två. Hur är de?
Teddy har jobbat på Genius Bar och har hjälpt mig med hemsidan. Han är underbar.
Och George har kommit nära Isabel.
Han har uppmuntrat henne att skicka in en pjäs till en tävling. Suveränt för henne!
Menar du att du får gratis barnpassning, IT-support och sex?
Jag ska inte klaga.
-Ta med Harry på middagen i morgon. -Va? Nej.
Det vore väl bra att få ut honom i verkligheten lite.
Utan dämpad belysning och lena lakan.
Där är vi inte än, det är långt dit.
Varför det? Ett perfekt tillfälle att visa upp din kille.
-Han är inte min kille. -Vad är han då?
Jag vet inte. Han är ung och jag blir lite förlägen.
Alla singelmän vi känner dejtar yngre kvinnor utan att skämmas.
-Ta med honom. -Okej, kanske.
Kanske.
Det här kommer att gå fort.
Varför är grinden öppen?
-Hej. Är Zoey här? -Hon kommer snart. Kan jag hjälpa till?
-De här kuddarna ska till lekrummet. -Jag kan ta dem.
-Vem är ni? -Hennes inredare, kan man säga.
Jaså? Det är jag med.
Jaha... Hon sa att hon hade haft nån som hon inte kom överens med.
Jag hoppade av, men nu bad hon mig att komma tillbaka.
Jag kunde inte tacka nej till erbjudandet.
Jag visste inte att hon hade anlitat nån ny, hon sa att hon var desperat.
-Desperat? Vad sa hon när du ringde? -Hon pratade supersnabbt.
Hon sa att hon kände sig tryggare med den andra kvinnan.
Sen skulle hon ringa upp igen, men det gjorde hon aldrig.
Så nu har jag gjort allt det här i onödan. Jag sorterade hennes jeans, Teddy.
-Vad tar du för nåt? -Lite lugnande.
Jag tar bara en halv halv och aldrig på dagtid.
Det var en stor halva.
Jag borde ha hoppat av tidigare.
Alice, allt du har sagt om henne låter hemskt-
-men allt kommer att bli bra.
-Lovar du det? -Ja.
Se på oss, vi hamnade ju här hos dig. Allt händer av en anledning.
Glöm Zoey nu, det är dags att gå vidare.
Det blir enklare nu, med hemsidan länkad till Pinterest, Facebook och Instagram.
-Är hemsidan uppe? -Ja, kolla bara.
Det är ju fantastiskt, Teddy!
Tack!
Det var Justin, han har hittat nån som vill finansiera filmen.
-Är det sant? Fantastiskt! -Vi ska snacka mer över ett glas i morgon.
-Så du är upptagen i morgon kväll? -Ja, en stund.
-Hade du nåt planerat? -Jo... Ja, faktiskt.
Tracy ska ha middag och jag tänkte fråga om du ville följa med.
Det vill jag gärna. Jag vill hitta på nåt nån annanstans än hemma.
Jag gillar det vi gör här också, men jag vill gärna gå på dejt.
Okej.
-Jag kommer efter mötet. -Visst, inga problem.
Vad ska jag ha på mig? Man måste väl inte vara finklädd?
Han beställde en runda till, jag kommer inom en timme.
-Mår du bra? -Ja, då.
Vad pratar ni om?
Får jag komma in?
Förlåt för i går. Det blev sent och Justin ringde dit en massa folk.
Han slutade aldrig att prata.
Han verkar vilja finansiera oss, så jag kunde inte överge honom.
Nu är det nog slätt.
-Okej, men mig kunde du överge? -Nej...
-Jag bara fastnade där. -Vad som hände spelar faktiskt ingen roll.
Jag vill bara inte må så som jag mådde.
Låt inte en enda kväll förstöra det som håller på att hända här.
-Och vad är det? -Det vet nog ingen av oss.
Först sa du att det inte skulle bli nåt.
Men lagade du mitt skåp och kysste mig...
Jag lät det ske, men nån gång måste jag bli klokare.
Och det är nu. Du är 27 år gammal, Harry.
Det är spännande och du är fantastisk och på god väg att bli en underbar man.
Men 27-åringar rör bara till det.
Så är det bara.
Jag har själv varit en.
Det sista jag behöver nu är att sitta finklädd på en middag-
-och vänta på nån som inte kommer.
Vad det här än är eller var, så måste det ta slut nu. Okej?
Det vet jag för att...
Jag vet det bara.
-Du skulle ju leka med oss, Harry. -Ja, jag kommer snart, vännen.
-Vänta lite, bara. -Okej.
Okej, okej... Jag klantade mig. Jag tänkte inte efter.
-Kan jag få gottgöra dig i kväll? -Nej, jag ska ut i kväll.
-Vart då? -Jag ska på dejt.
Ska du...?
Ja, varför inte?
-Miss Avery mejlade, de har valt min pjäs! -Jag visste det!
-Inte jag! -Suveränt! Grattis!
Får jag be dig om en helt enorm tjänst? Du får säga nej.
Förlåt, stör jag när du jobbar? Är det det andra jobbet?
Ja, men det spelar ingen roll. Fråga på.
-Kan du följa med mig upp på scenen? -På scenen?
Du ska inte vara med, bara stå vid sidan. Man ser bra därifrån.
Miss Avery sa att det gick bra.
Jag sa att det var som att ha en maskot med sig, fast en mänsklig.
Om jag skulle bli nervös och svimfärdig skulle det kännas bra att se dig där.
Iz... Det vore en ära. Jag kommer.
De hittade aldrig min bror, så jag håller mig borta från båtar.
Jag måste släppa det.
Vad jobbar du med? Cory var osäker.
Jag har jobbat på ett byggbolag.
Vi rev ner fina saker och byggde upp fula.
-Vill du ha det där? -Nej, du kan ta det.
Just det, har du sett den där TED-föreläsningen om lycka?
-Den skulle du gilla. -Är det så uppenbart?
Nej, så menade jag inte.
Men den berörde mig mycket, så jag sa upp mig för åtta månader sen.
-En Jerry Maguire-insikt. -Jag älskar Jerry Maguire.
Jag flyttade till Bali i några månader, men sen fick jag malaria och åkte hem-
-och försökte få tillbaka mitt jobb... Men det var väl sir Thomas Brown som sa:
-"Jag är rikast i världen." -Herregud!
-Det är bra, tack. -Min ärkefiende är här.
-Varför har du en ärkefiende? -Det är hon som står där.
Hon ser rik och olycklig ut. Jag ska prata med henne.
Nej, gör inte det.
-Det ska jag göra. -Nej, Alice.
-Nu gör jag det. -Alice... Okej.
-Hej, Alice. Vad gör du här? -Jag är ute på dejt.
Med en man.
Vad kul! Det här är min man Rob.
Det här är Alice, hon har hjälpt till lite hemma.
Trevligt att träffas, Rob. Jag är din frus slyna.
Det skulle jag nog inte kalla det.
Inte? Skulle du ha varit snäll mot mig? Eller är du snällare mot labra-pudeln?
-Det är en labradoodle. -Strunt samma.
Okej...
-Vad gör du? Mår du inte bra? -Det är nog Dexter.
Det var inte trevligt. Han kommer från ett härbärge. Nu blev jag förolämpad.
Du har nog druckit lite för mycket och skämmer ut dig.
Jaså? Det brukar ju vara ditt jobb. -Inte sant, Bob?
Vi avslutar här, Alice, så ringer jag dig i morgon.
Här är det jag som avslutar, du vänstrade ju med en tjusig kvinna.
Dessutom är du oerhört mörk i sinnet, så vi är klara med varandra.
Vad bra, då är vi klara.
Tack, det var snällt.
Förfärligt.
Oj då...
Jahaja... Vill du berätta vad som har hänt?
Jo, jag söp min dejt under bordet.
Jag var hemskt otrevlig.
Sen kom Zoey Bell med sin kimono och sin gulliga make och jag blev lite galen.
-Herregud... Du sa väl upp dig? -Ja, det gjorde jag verkligen.
Får jag fråga varför du känner dig så stridslysten just i kväll?
Allt tyder på att det handlar om sångaren i ert band.
Jag var rädd för det. Han brukar påverka folk på det här sättet.
En sak man ska veta om Harry, och jag säger det av kärlek-
-är att han ofta väljer fel.
Han vet inte bättre. Tro mig.
Vet du vad skillnaden mellan män och kvinnor är?
Män kan bara ta sig för saker.
Kvinnor måste tänka på konsekvenser, känslor och för-och nackdelar.
Vi skriver listor, medan män bara agerar. De bara gör.
Men inte du, George.
Du är en av de bra.
Tack, Alice.
Du är som en kvinna.
Herregud! Säg att du också ser honom.
Austen!
-Vad gör du här? -Jag har ringt i flera timmar.
-Var har du varit? Var är barnen? -De är hos mamma.
Men alltså... Jag vet att jag frågade det nyss, men...
-Vad gör du här? -Alice!
Jag vet inte, jag får inte ordning på mina tankar.
Är det där en av dem?-Hallå!
Hej.
Hejsan.
George Appleton, jag tycker mycket om er familj.
Då så, då ska ni få... Jag måste... Ja, okej.
Det är så skönt att vara här!
Herregud.
Vad fint du har fått det här, nu känns det verkligen som ditt.
Jag är riktigt imponerad. Minns du när vi satt här och jag skulle träffa din pappa?
-Ja, för en miljon år sen. -Du ser annorlunda ut.
-Jaså? -Du är så avslappnad. Fantastiskt fin!
-Jag har varit riktigt i gasen i kväll... -Du förstår väl att jag behövde komma?
Tre främlingar bor hos min familj.
Du slutade plötsligt att ringa.
Tjejerna Facetimar inte heller längre. Var har ni gafflar?
I lådan.
Så du dök bara upp?
Borde du inte ha ringt först så att jag kunde ha förberett mig och tjejerna?
-Eller blev det enklast så här för dig? -Jag var rädd att du skulle säga nej.
Jag ber dig att komma hela tiden.
När ni hade flyttat kände jag äntligen att jag inte gjorde nån besviken.
Det var skönt, ett kort tag-
-men sen insåg jag att det bästa i mitt liv flyttat till andra änden av landet.
Och där satt jag... Ensam hemma.
Inga skratt, inga gemensamma måltider...
Inga små apor som hoppade i sängen.
Jag saknar vår familj.
Jag köpte en biljett till L.A. och åkte på en gång, för att få säga det här till dig.
Vackra du...
Nu löser vi det här.
Jag vill inte att vi ger upp.
-Hur kan han bara dyka upp så? -Vi går in, hon behöver oss.
Ska du gå in och säga att det är du som bestämmer här nu?
-Titta, vad nära de sitter! -Han är ju barnens pappa!
-Hon har gått vidare! -Är han snygg? Jag ser inte härifrån.
Känns han som en förlorare?
Jag vet inte, det var lite Clark Gable över honom.
Lite Sean Penn också, lite oberäknelig.
-Clark Gable och Sean Penn? Jag går in. -Lägg av, Harry!
-Det är det sista hon behöver. -Hur vet du det?
De går till gästrummet. Han ska sova över.
-Tack för att jag får stanna. -Jag är lite på lyset och lär ångra mig.
Så full är jag inte.
God natt, Austen.
Jag menade vad jag sa, Al. Du kan väl tänka på saken?
Harry: Kan vi snacka?
Snälla?
God morgon.
Hejsan.
Slå dig ner.
Harry.
Austen.
-Varför bor han hos oss? -Ska jag be honom att ta in på hotell?
-Vad gör han i L.A.? -Jag vet tre bra anledningar.
-Lite själviskt att bara dyka upp. -Sån är Austen.
Snälla Alice, sluta undvika mig. Kan vi bara prata lite?
-Hörni, tjejer. Vet ni vad? -Vad då?
-Pappa! -God morgon!
Vad roligt att se er!
Rosie! Vad lång du är! Som en supermodell.
Vilka snygga sneakers, Iz.
-När kom du hit? -Han kom sent i går.
Vi ville överraska er.
-Härligt att se dig, Lil. -Ja, hej.
-Lika förtjusande som alltid. -Din tokstolle.
Jag måste byta om inför spinningen.
-Vi hörs sen, Ally. -Visst.
Fortfarande gullig.
Då så, då äter vi.
Sen var vi på väg tillbaka efter middagen, i det ljuvliga månskenet-
-genom en liten by strax utanför Saint-Rémy-de-Provence.
Och så gick vi fel på ett ställe...
-...och från ingenstans... -Det hade jag glömt.
...dök en märklig liten kvinna upp.
Hon puttade till mig och tog mammas väska.
Och er mamma sätter iväg efter henne, utan att tänka sig för.
Hon hoppar upp i luften och tacklar ner henne på marken!
-Herregud! -Vad roligt, mamma!
-Jag varken hoppade eller tacklade henne. -Låg ni inte ner båda två?
-Jo, men... -Hon var fantastisk.
-Helt enastående. Oerhört imponerande. -Det vet jag inte...
-Har du berättat om pjäsen, Iz? -Javisst, det låter spännande.
-Föga förvånande, så duktig som du är. -Stannar du, pappa?
-När var det nu igen? -Nästa fredag.
-Ja. -Jag vet inte om jag kan stanna så länge.
Om jag kan det så gör jag det, det vore så roligt.
George har hjälpt till jättemycket med pjäsen.
-Har jag sagt att de jobbar med film? -Ja, jag hörde det.
Jag förstår inte hur ni lyckas, det krävs ju sån disciplin.
Sen är det ju ändå turen som avgör om det blir nåt eller inte.
Ja, tur och talang.
Uppfattat.
Lycka till.-Hörni, vad sägs om att gå ut och äta i kväll?
Söndagsmiddag som förr. Det vore väl roligt?
-Ni kan visa ert favoritställe. -Kan vi det, mamma?
-Vi kan vara hemma till åtta igen. -Snälla!
-Okej, visst. -Hurra!
Ett ögonblick!
Jag vill inte lägga mig i, jag vill bara kolla om du mår bra.
Ja, kom in.
Det känns bra. Å ena sidan säger Austen saker som jag har velat höra så länge-
-men å andra sidan är han ett manipulationsproffs.
-Får jag komma in lite? -Ja.
Jag visste inte att du var här.
Hoppas att det här är okej... Vad fin du är, förresten.
-Verkligen. -Tack.
Jag är orolig för tjejerna. Jag känner till den där typen.
Deras pappa dyker upp från ingenstans och låtsas vara världens bästa pappa.
Sen då? Ska han flytta tillbaka?
-Jag vill prata med dig, Alice. -Herregud.
-Kan det vänta? Jag är lite upptagen. -Nej, det går inte.
Det känns inte bra mellan oss. Oj, vad fin du är.
Och luktar gott... Får jag komma in? Har du nån värktablett?
-Har vi publik? -Vi får prata mer sen, hörni.
-Fick inte jag komma på förfesten? -Nej, det är inget.
Det har aldrig varit så här många här inne. Vi är sena.
Killar... Vi får prata mer sen. Allt blir bra.
Hej då.
God natt.
Okej...
Hej då, pojkar.
Jag gillar honom inte.
Rosie borde sova nu. Ska vi ringa och kolla?
Jag är chockad över att hon gifte sig med honom.
Jag kan förstå att han var tilltalande som ung. Han har häftig dialekt.
Hej! Vi började nästan...
Oj, förlåt.
-Har ni haft en bra kväll? -Jo, visst. Vi åt lite lasagne...
-Det som fanns kvar. -Hur har ni haft det?
-Tjejerna har haft jätteroligt. -Och du?
Jag hade också roligt.
Vi tänkte ta en sängfösare. Vill du komma över till oss en sväng?
Jag är helt slut, så jag ska lägga mig.
God natt, killar.
-God natt. -God natt.
-Hon somnar aldrig före midnatt. -Tack, det hade du inte behövt säga.
Natti natti, vi ses i morgon.
Jag älskar dig, pappa.
Jag älskar dig också, min fina tjej.
Sov så gott.
"Han sträcker sig efter tavlan"-
-"och flyger i slowmotion fram genom luften."
Georgie, goda nyheter.
Finansiären kommer för att träffa oss nästa fredag.
Vi ska ses på Sunset Tower, innan vi går på Isabels pjäs.
-Perfekt, men vänta... -Jag ska bara visa en artikel...
"Tavlan flyger i slow motion..." Vad är det här?
-Jag tänkte... -Skriver du på nåt annat?
Låt mig förklara... Ja...
Hur kan du göra så?
Vi är snart klara, men du håller på med nåt annat?
Ja, men du har bestämt att vi bildar en helhet tillsammans-
-men jag tror att jag kan jobba ensam också och våra agenter håller med.
Okej, det är du som är talangen. Jag har bara fixat finansieringen, regisserat-
-fått in oss på festivalen och till L.A.
Det menar jag inte alls.
Och nu har du tackat ja till nåt annat, utan att säga det till mig!
-För fan, George. -Jag jobbar ändå med vår film!
Förlåt för att jag vill tjäna lite pengar och ta mig bort från röran du orsakat här.
Trodde du att du kunde ligga med henne och leka med barnen, så blev allt bra?
Donera din hjärna till forskning, för den är unik.
Nej, jag tänker inte tillåta det här.
Du är lite kär i Alice och därför är du arg på mig.
-Vi har varit med om det här förut. -Jag är inte kär i henne.
Jag tycker bara om hennes utseende och personlighet.
Hej på er.
Vad är det med er?
Vad är det? Vad har du där?
Det här? Ett manus. Jag ska provspela för ett pilotavsnitt.
-Vad roligt, Teddy! -Letar båda jobb? George har redan ett.
-Var glad för hans skull. -Försök inte.
-Varför har du inte sagt nåt? -Vi har ju inget färdigt manus.
-Då kan jag väl gå på provspelningar? -Hörni, lycka till båda två.
Ring när konserten är slut. Ja, jag är vaken.
Hej då.
Hallå där.
Får jag slå mig ner?
Är allt bra, kompis?
Jag såg att Harry stack. Han verkade ganska upprörd.
Det är inget jag vill prata om. Allt är lugnt, så släpp det.
Det tror jag inte, det här är ju faktiskt mitt hus.
Mina barn och min fru... Är nåt fel så borde jag få veta det.
Alice tycker nog inte att det här är ditt hus-
-och definitivt inte att hon är din fru.
Det är åtminstone mina barn. Är det okej?
Vad gör du här, egentligen?
Det är en invecklad situation. Inget jag hade förstått i din ålder.
Låt mig försöka.
Jo... Ibland kan krävs det lite avstånd till dem man älskar-
-för att man ska inse att man verkligen behöver dem.
Allvarligt talat? Så gör man inte mot frun och barnen.
Vad är du ute efter? Du kommer att hata mig vad jag än säger.
Men om Alice och jag ska försöka lösa våra problem, vilket väl är ganska uppenbart-
-så måste er mamma, pappa, barn-lek få ett slut.
-Tror du att Alice vill det? -Alice vet inte vad hon vill.
Varför i helvete gjorde du så?
För Alice skull!
Ge dig inte in på det här, jag kan boxas.
-Okej, jag ber om ursäkt. -Ska vi köra då?
-Kom igen! -Okej, okej. Hördu...
Har din löjliga hipsterbrorsa legat med min fru?
-Säg som det är nu! -Vi hade det bättre utan dig!
"Vi"?! Vad menar du?
Herregud!
Vad håller ni på med?
-Det var han som började! -Vad fan, Teddy?
-Alltså... -Nu lugnar vi ner oss lite.
Han är farlig! Det finns barn här!
Det här är vansinnigt, Alice.
Nu blir det för mycket. Det här har jag inte bett om.
Precis, han måste bort.
Det är bäst att ni hittar nån annanstans att bo.
Vi måste få ordning på våra liv.
Men...
-Alice... -Jag är ledsen.
Du gjorde helt rätt, Al.
Han ställde till dig rejält.
Ta-da!
Alice...
Se mig i ögonen en stund.
Herregud, vad jag har saknat dig.
-Jag är inte bra på att vara ensam. -Austen...
Vad håller vi på med?
-Vårt förhållande är helt förvirrat. -Ja, jag vet.
Vi måste reda ut det, en gång för alla.
-Jag vill att vi försöker... -Jag vill skiljas.
Nu hänger jag inte med.
Jag vill skiljas.
-Jag vill inte vara gift med dig. -Jag vet vad det betyder.
Jag trodde inte att vi var redo för det...
-Du är redo. -Ja, det är jag.
Det är jag faktiskt.
Okej.
Vilken idiot jag är som lyckades förlora trots en vinnande hand.
Jag tror att det kanske var meningen att det skulle bli så här.
Om jag hade sett minsta lilla öppning hade jag försökt slingra mig in igen.
-Hoppas att han är här. -Det måste han vara.
Han känner ingen annan i L.A.
Jag har så jäkla ont i handen.
-Kan vi komma in och prata? -Inte om ni tänker vara elaka.
-Vad har du gjort? -Jag slog till Austen.
Jäkla typ. Kom in.
-Såg Alice det? -Ja.
Sen kastade hon typ ut oss.
-Allvarligt? -Ja.
-Fick Austen stanna? -Ja.
-Är ni hungriga? Det finns lite nobu kvar. -Harry... Vi vill be om ursäkt.
Vi borde inte ha undanhållit nåt från dig.
-Ingen nobu? -Vad är nobu för nåt?
Sushi.
Vi var rädda för att du skulle tro att vi tappat tron på filmen.
-Det är det jag tror. -Vi vill inte hoppa av.
Jag är i princip klar med det där andra och om Teddy får en roll så löser vi det.
Exakt så. Vi grejar det här, vi ska få till det.
Nobun...
Där är ni ju.
-Mår pappa bra? -Ja, han fick bara ett blåmärke.
Han sover nu, men mår bra. Förlåt för att ni fick se det där.
Ska han bo hos oss?
Han kommer att flytta till L.A., vilket är toppen.
Men han kommer inte att bo hos oss.
Killarna, då? Har de åkt?
-För alltid? -Jag tror det.
Så vi kommer aldrig mer att träffa dem?
-George skulle ju titta på pjäsen. -Ja, och jag känner George-han kommer.
Jag vet inte hur ni känner, men jag ser fram emot att bara vara vi tre igen.
Det låter faktiskt bra. Jag behöver lite lugn och ro.
Okej.
Jag älskar er.
"Det som började som en helt vanlig dag slutade som nåt helt annat."
-Slut. -Jättebra!
Det här partiet är underbart.
-Hej. -Hej.
-Kom in. -Går det bra?
-Ja, så klart. -Jag ringde inte innan.
Det är lugnt. Vi har inte fått ordning än.
Men vilket fint ställe!
-Är killarna här? -Nej, men de kommer när som helst.
Jag borde ha kommit till dig egentligen, men med Austen...
-Han är inte kvar. -Åkte han tillbaka till New York?
Nej, han bor i L.A., men inte hos mig.
Vi har gått isär på riktigt nu.
Jaha, oj... Vilket bra beslut.
Ja... Ja.
Okej...
Jag borde ha sagt det här tidigare, Alice. Ordentligt.
Förlåt.
Förlåt för att jag inte dök upp den där kvällen.
Jag har tänkt igenom det tusen gånger-
-och jag kan inte fatta hur nån skulle kunna göra så mot dig.
Och nu var det jag. Det var ett av de fem sämsta beslut jag nånsin fattat-
-och då har jag fattat en del tveksamma beslut genom åren.
Du förtjänar nån mycket bättre.
De flesta som säger sånt menar det inte, men det gör jag.
Verkligen.
Innan jag träffade dig-
-var jag ensammare och räddare än jag nånsin varit tidigare.
Genom allt galet som utspelade sig fick du det att försvinna.
Det kommer jag alltid att vara tacksam för.
Sen ni flyttade har jag försökt få ordning på mitt liv-
-men jag inser att jag saknar er jättemycket.
Vi saknar dig så mycket! Vi pratar om det hela tiden.
Vad härligt att höra!
-Överraskning! -Hej!
-Herregud! -Hej, Alice!
-Hej. -Hej, Alice.
-Har du köpt blommor? -Du har ju så fina blommor hemma hos dig.
-Jag kan hjälpa till. -Tack.
-Var är köket? -Där borta.
-Hur är det med Iz? Vi har messat lite. -Ja, hon sa det.
-Hon är så spänd inför i morgon. -Sa hon att hon börjat meditera?
Nej, men vad bra!
Jag kan sätta dem i en vas.
Har ni nån vas?
-Vi har ingen vas. -Då blir det en bra inflyttningspresent.
18.00 I KVÄLL HÖSTSHOW MED FEM PJÄSER
-Härligt att se er, killar. -Hej, Justin.
Vad som än händer så kommer vi att göra en suverän film.
Inget man ser på mobilen och glömmer på nolltid.
Vi har hjärnan, hjärtat och nerverna.
-Ja, precis. -Kom nu, det kommer att gå bra.
Jag visste väl att du skulle tänka om.
Hallå? Ja, vi är här.
Visst, ingen fara.-Han är lite sen.
Då så, nu är det dags.
-Hej, mamma. -Hej.
-Hej.
-Hur var det att sova hos pappa, älskling? -Jättekul! Vi åt pannkakor till middag.
De kommer.
Okej, grabbar, så här är det...
Jag älskar ert manus.
Jag förstår precis vad ni är ute efter-
-men vi kanske kan sikta ännu högre.
-Visst. På vilket sätt? -Vi kan göra det sexigare.
Mer spänning och action.
Sam kanske kan samla ett gäng grabbar från olika ställen-
-som sen måste genomföra en stöt.
-Ocean's Eleven, helt enkelt? -Ja, suveränt!
En yngre variant av Ocean's.
Sam är ingen storfräsare, han vill bara överleva.
-Precis. -Just därför borde vi skruva upp det.
Killen från The Hunger Games skulle passa perfekt som Sam.
-Teddy ska spela honom, det sa jag ju. -Jaha!
-Han är suverän. -Okej. Är det du som är Teddy?
Vi kan hitta en roll åt dig också. -Jag litar på dig, Justin.
Jag tycker att ni är jätteduktiga, men det känns lite för... Är "gulligt" rätt ord?
Nej.
-Vi måste sticka. -Men vänta...
Stort tack för att ni tog er tid, men vi ska gå på en elvaårings pjäs nu.
Om ert svar är nej, vilket det verkar som-
-eftersom ni har missat allt det fina med manuset, så spelar det ingen roll-
-men jag säger det ändå: Ni begår ett misstag.
Teddy är en av vår generations bästa skådespelare.
Och George förstår sig på människor.
Hur vi tänker och varför vi gör de märkliga saker vi gör.
Filmen är vår stora kärlek, och om ni vågar chansa har vi 80% chans att lyckas.
Snabb fråga, Warren, har du nån bil där nere?
Du var helt fantastisk!
-Är det verkligen lugnt, Harry? -Ja, det kommer fler.
Ser jag orolig ut?
Andas, bara... Du klarar det här.
Snabba på!
-Det är tyvärr stängt. -Va?
När föreställningen har börjat släpps ingen in.
Det är ju en skolpjäs, inte Hamilton.
Jag har blivit tillsagd att stänga klockan 18.00 och nu är klockan 18.15.
Jag måste faktiskt in, det är en tjej där inne som...
-Det är inte mitt problem. -Oj, förlåt!
Du kanske borde bli actionskådis ändå.
Skynda dig!
Det kommer att gå jättebra.
Det är dags för Tre plus tre av Isabel Blume.
-Teddy! -Där är hon.
Tusan!
Hej.
Ursäkta mig!
Det som började... Förlåt.
Kom igen nu.
-Är det George? -Ja.
-Vilken tur! -Vem är du?
-Miss Avery. -Är det sant?
-Och du är George...? -Ja.
Kom!
Här ser hon dig.
Det som började...
Isabel!
Det här fixar du.
Det som började som en helt vanlig dag slutade som nåt helt annat.
Det måste ha varit nåt speciellt i luften den dagen.
Trots att det precis som vanligt var 22 grader och soligt i min nya hemstad.
Den förunderligt fantastiska staden Los Angeles-
-som faktiskt inte är mycket till stad.
Visst var det en succé? Om en skolpjäs nu kan vara succé.
-Det var det verkligen. -Enastående!
Du fick stående ovationer. Några mammor grät till och med.
Jag bölade!
Och den där repliken om att vara barn i New York... Alltså, lägg av!
"Hon skulle lägga sig klockan 20.30 i staden som aldrig sover."
Precis den.
Jag gillade han som spelade pappa.
Vad då? Handlade det inte om oss?
Det gjorde det väl?
Du är som en teaterdetektiv.
Översättning: Martina Nordkvist